Даниил Хармс
Рицари

Превод от руски: Ася Григорова, 2001

chitanka.info

Имаше една къща, пълна с баби. Бабите по цял ден се мотаеха из къщата и трепеха мухите с книжни кесийки. В къщата живееха цели трийсет и шест баби. Най-бойката от тях, по фамилия Юфлева, командваше останалите. Щипеше непослушните баби по раменете или им подлагаше крак и те падаха и си разбиваха мутрите. Наказаната от Юфлева баба Звякина падна толкова лошо, че си счупи и двете челюсти. Наложи се да викат доктор. Той дойде, сложи си престилката и като прегледа Звякина рече, че е прекалено стара, за да се надява, че челюстите й ще се оправят. После докторът помоли за чукче, длето, клещи и връв. Бабите дълго се суетиха из къщата и понеже не знаеха как изглеждат клещите и длетото, носеха на доктора всичко, що им приличаше на инструмент. Докторът дълго им се кара, но най-после, като получи необходимите предмети, помоли всички да излязат от стаята. Изгарящите от любопитство баби се оттеглиха с огромно неудоволствие. Когато сред псувни и ропот бабите бяха изтикани навън, докторът заключи вратата и се приближи до Звякина. „Я да видим“ — рече докторът и като хвана бабата, здраво я върза с връвта. След туй, без да обръща внимание на силните викове и воя на Звякина, опря о челюстите й длетото и силно го удари с чукчето. Звякина зави с пресипнал бас. Като раздроби челюстите й с длетото, докторът ги хвана с клещите и ги изтръгна. Звякина виеше, крещеше и хриптеше, обляна в кръв. А докторът захвърли на пода клещите и изтръгнатите челюсти на Звякина, свали си престилката, изтри си ръцете в нея и отвори вратата. Бабите с писъци се втурнаха в стаята и с ококорени очи зазяпаха коя Звякина, коя окървавените парчета, дето се търкаляха по пода. Докторът се провря между бабите и си отиде. Бабите се спуснаха към Звякина. Тя беше притихнала и като че на умиране. Там беше и Юфлева, гледаше Звякина и чоплеше семки. Бабата Бяшечкина рече: „Ей тъй, Юфлева, и ние с теб ще хвърлим топа.“ Юфлева бутна Бяшечкина, но тя успя навреме да отскочи встрани.

— Хайде да си ходим, баби! — рече Бяшечкина. — Нямаме работа тука! Нека Юфлева се занимава със Звякина, а ние да ходим да трепем мухите.

И бабите се изнизаха от стаята.

Като продължаваше да чопли семки, Юфлева стоеше насред стаята и гледаше Звякина. Звякина притихна и вече лежеше неподвижно. Може би беше умряла.

Тук обаче авторът завършва разказа си, понеже не може да си открие мастилницата.

21 юни 1940 година

Заслуги

Имате удоволствието да четете тази книга благодарение на Моята библиотека и нейните всеотдайни помощници.

http://chitanka.info

Вие също можете да помогнете за обогатяването на Моята библиотека. Посетете работното ателие, за да научите повече.